CORPUL OMENESC Episodul 7
Ne trăim viața de zi cu zi fără să ne gândim la moarte.
Totuși, în fiecare clipă suntem înconjurați de moarte.
60 de persoane vor muri în Regatul Unit în timp ce urmăriți acest episod.
Rareori suntem de fata în clipa morții cuiva.
Adeseori, vedem asta doar în filme și la TV,
de cele mai multe ori ca fiind un eveniment violent și dureros.
Ne e dificil să ne gândim la propria noastră mortalitate
și să acceptăm adevărul ca, deși suntem plini de viată,
suntem în drum spre moarte.
În acest episod vom face o călătorie dificilă,
pentru a vedea ce se întâmpla
când aceasta ''masa'' de activitate biologică numita ''corp omenesc''
își încetează existenta.
Vom vedea cum etapele anterioare ale existenței noastre sunt anulate
într-un eveniment final.
''Sfarsitul vietii''
Procesele morții corpului omenesc sunt remarcabile.
lată cum ar arăta, dacă ați putea vedea
corpul omenesc răcindu-se în decurs de 24 de ore.
Moartea nu e un eveniment unic și rapid,
ci o lentă încetare din activitate.
E dificil de stabilit când încetează activitatea fiecărei celule din corp.
Creierul ar putea muri cu mult timp înainte să încetăm a respira,
iar personalitatea noastră se pierde pentru totdeauna.
Dar biologia morții poate părea rece și îndepărtată de povestea omului.
Vreau să mor acasă,
pentru că nu e plăcut să mori într-un spital.
Acolo nu e nimic... Acolo ești doar un număr.
Acasă poți muri în pace.
Herbie și soția sa Hannelore s-au îndrăgostit de lrlanda
și au decis să se mute aici din Germania în 1 981 .
Am început să-l filmăm pe Herbie
la un an după ce a aflat că are un cancer fatal.
Mergeam cu mașina spre Loch Rae.
În drum spre Loch Rae, am leșinat.
Durerea, la stomac... Aici, în zona asta...
Sfinte Dumnezeule ! Transpirăm...
Durerea era atât de mare, încât am simțit că mor.
Au chemat o ambulanță, m-au dus la spital în Galway...
Chirurgul i-a spus lui Hannelore ca situația e foarte gravă.
Tumoră are mărimea a două mingi de fotbal.
E foarte mare...
Hannelore l-a întrebat:
''Cat timp crezi că mai are Herbie de trăit ?''
lar el i-a spus lui Hannelore...
Hannelore a întrebat: ''Cat timp ? Un an ?''
lar el a răspuns:
''Dumnezeule ! Nu... Câteva luni și gata.''
E greu de acceptat.
Când auzi asta prima oară, e un adevărat șoc.
Nici nu poți concepe.
Te gândești: ''Dumnezeule ! Și acum ce fac ?''
''Mai sunt doar câteva luni.''
Atâtea gânduri...
E cumplit.
Acum e luna octombrie.
Pe măsură ce tumoră crește în zona stomacului lui Herbie,
îi amenința organele vitale.
Doctorii sunt uluiți
că organismul lui a rezistat atât de mult timp.
Acum câteva luni, am făcut aici o mică grădină.
Am primit de la un prieten din Elveția câțiva butași de trandafiri
și i-am plantat acolo.
După ce voi muri și voi fi incinerat,
Hannelore îmi va pune cenușa acolo, în jurul trandafirilor.
Asta e dorința mea.
Aici vreau să rămân pe veci.
lar spiritul meu va rămâne pe acest pământ și în casă.
Modul modern de a muri e adeseori ascuns vederii
în lumea aseptica a spitalelor.
Dar noi n-am fost dintotdeauna atât de tulburați de ideea morții.
În catacombele Capucine din Sicilia sunt păstrate 8 000 de cadavre.
Aici veneau familiile pentru a-i vizita pe cei dragi.
Nouă ne-ar putea părea un spectacol grotesc,
dar pentru sicilienii secolului 1 9,
moartea nu era ceva înspăimântător.
Mă plimb pe aici
și recunosc că sunt, în același timp, fascinat și îngrozit de spectacol.
Căci în prezent, moartea, și nu sexul, este ultimul tabu.
Dar, dacă am înțelege ce se întâmpla cu noi când murim,
asta ne-ar putea alunga teama.
Corpul omenesc are multe abilitați unice,
dar capacitatea de a ne contempla mortalitatea e cea mai remarcabilă.
Așa, Herbie...
E în regulă...
Herbie și Hannelore au decis să ne permită să filmăm
ultimele clipe ale vieții lui.
Știu că nu voi apuca să văd acest film.
Îmi place ideea ca toți vor vedea ca un om
poate înfrunta o boală ca a mea
și că toți vor putea vedea în acest film
că poți profita la maximum de sfârșitul vieții tale.
Pare în regulă.
lntestinele tale au zgomote normale.
Cum stai cu energia ?
Pot să merg pe-aici, deci stau bine cu energia.
Dar nu mai pot ridica nimic. Nu mai am atâta putere.
Herbie e vizitat regulat de asistenți medicali locali.
Îi controlează durerile
și îi ajută pe Herbie și Hannelore să se împace cu gândul morții lui.
Sunt minunați !
Sunt superbi ! Au crescut atât de mult !
Eu și asistenta vorbim foarte deschis.
Exista încredere între noi.
Am întrebat-o ce se va întâmpla când va fi să mor...
Când va fi să mor...
lar ea a zis: ''Herbie, nu-ți face griji.''
''Vei avea o moarte liniștită și fără dureri.''
Nu mă gândesc ''cand'' voi muri.
Mâine, azi sau peste 2 luni...
Știu ce va urma și sunt împăcat cu gândul.
Moartea pare un eveniment în întregime crud și negativ
ce aduce cu sine o pierdere insuportabilă...
Dar, încă de la început,
exista o legătură fundamentală între viață și moarte în organismul nostru.
Corpul uman e format din colonii organizate de celule.
De fapt, ceea ce vedem când ne uitam la noi înșine
sunt comunități imense de miliarde de celule.
Fiecare își are rolul său: o celulă a inimii,
o celulă musculară, o celulă a creierului...
Într-o incredibilă armonie și organizare,
ele lucrează împreună,
îndeplinind funcțiile organului din care fac parte.
Încă de la începutul vieții noastre,
acest devotament neobosit cere moartea unor celule.
Unele celule ale fetusului primesc semnalul de autodistrugere.
Aici, o mână în creștere e doar o îngrămădire de celule.
Apoi celulele sunt distruse sistematic,
''sculptand'' degetele și spațiile dintre ele,
la fel cum un sculptor taie într-un bloc de piatră.
Încă de la începutul călătoriei corpului omenesc,
moartea devine o parte esențială a vieții.
La microscop putem vedea cum sunt distruse celulele.
Acest proces continua pe durata întregii vieți,
pe măsură ce celulele au de suferit sau sunt, pur și simplu, epuizate.
În timpul acestui episod,
vor muri un miliard de celule din corpul dv.
Această moarte celulară programata ne ține pe noi în viață.
Putem considera moartea ca fiind parte din forța creatoare a vieții.
Dar are moartea noastră un rol în întreaga poveste a vieții umane ?
Suntem oare celule într-o uriașă mașinărie cosmică,
în care moartea noastră să joace un rol neștiut, dar important ?
Din păcate, nu.
Se pare că moartea e prețul pe care îl avem de plătit pentru sex...
Când facem sex, putem crea o nouă viață.
Dar nu ne copiem pe noi înșine.
Fiecare din acești copii este unic,
e rezultatul unei anumite combinații ale genelor părinților săi.
În decursul evoluției, combinațiile reușite
sunt trecute mai departe, de la o generație la alta.
Acest proces pe care noi îl numim ''selectie naturala''
ne-a accelerat abilitatea de adaptare și evoluție.
Fără sex și fără combinarea genelor,
nu am fi putut evolua în organisme atât de complexe.
Dar, ca indivizi, plătim un preț pentru un asemenea succes.
După ce am făcut sex și ne-am transmis mai departe genele,
misiunea noastră în evoluție este îndeplinită.
După ce predam ''stafeta genetica'', cursa continua fără noi.
Soarta noastră nu e importantă, iar moartea ne prinde din urmă.
Deci s-ar părea că suntem simple vehicule pentru materialul genetic.
Noi murim. Doar genele noastre sunt nemuritoare.
O dată cu sosirea iernii în lrlanda, starea lui Herbie se deteriorează.
Are zile bune și zile proaste.
Hannelore a sunat azi-dimineață... Oare a fost azi-dimineață ?
... și a zis că ai dureri mari.
Ai avut dureri peste noapte sau în cursul dimineții ?
Toată noaptea.
Când m-a trezit la 5 dimineața și m-am uitat la el,
mi-am zis: ''Acum e momentul acela...''
''Cred că va muri.''
Ai fi crezut că...
Era complet schimbat.
Până și chipul lui îmi era străin.
Aproape că plângea și mi-a spus:
''Cheama pe cineva să mă ajute !''
Chipul tău... Erai în agonie.
Da.
E numai durerea...
Nu-mi place durerea.
Nu...
Eram atât de speriată... E incredibil.
Mă gândeam că e sfârșitul... Sfârșitul vieții lui.
Dar a avut noroc. E un om puternic.
Și se lupta...
Sper să mai apuc primăvara.
Așa cum faci acum să faci și atunci !
- Am avut câteva nopți proaste. - De ce ?
Foarte proaste. Foarte, foarte proaste.
Acum vreo 2 săptămâni,
a existat un moment în care am crezut că voi muri.
Sincer.
Încă de atunci, țin seringa chiar aici.
Din cauza durerii...
Seringa automată...
Funcționează singura, 24 de ore din 24.
Când mă supăra durerea, când mă doare mai tare...
Pot să-mi dau singur o doză mai mare.
Și primesc mai mult...
Când mă doare...
Mă doare rău de tot !
Am o dispoziție proastă și un sentiment urât...
Nu pot face nimic, decât să zac... Să stau.
Orice aș...
Am nevoie de medicamentul ăsta.
Nu se mai poate altfel.
Descoperirile recente în medicația durerii
înseamnă că putem controla multe aspecte ale morții,
iar medicina modernă de asemenea a schimbat
multe din cauzele de deces.
Îngrijiri medicale mai bune,
combinate cu o nutriție mai bună și cu apă mai curata
înseamnă că trăim acum de două ori mai mult decât în urmă cu 1 00 de ani.
Avem o posibilitate mai mare să murim de o boală a vârstei înaintate,
de exemplu cancer sau AVC,
sau din cauza ''ucigasului'' numărul 1 , bolile cardiace.
În prezent, bolile cardiace ucid un sfert din populația occidentală.
Cea mai violentă forma este infarctul.
Stăteam în fotoliu și mă uitam la TV la un meci de fotbal.
Am simțit primul val de durere la inimă,
în partea dreaptă a pieptului.
Apoi durerea a iradiat în spate...
Și atunci m-am gândit că am un infarct.
lnima unui om pompează 7 500 l se sânge pe zi.
Aceste artere mici, cu diametru sub 1 mm,
duc sângele la mușchiul inimii.
Aici, un mic obstacol blochează fluxul de sânge într-o arteră.
M-au pus acolo, pe masă, pe la ora 1 2.
M-am uitat pe monitor cum au pătruns în fiecare artera
și exista un mic cheag care provocase toată problema.
Pacientul are o întreagă gamă de simptome.
Am simțit durerea cum pornește chiar din mijlocul pieptului
și se lasă în jos pe ambele brațe.
Parcă tot pieptul îmi era prins într-o menghină
și era strivit,
pe măsură ce menghina se strângea tot mai mult...
Când a venit cardiologul, după ce îmi văzuse EKG-ul,
a ieșit pe coridor cu ceilalți doctori...
Și le-a spus:
''Omul acesta e pe moarte. Trebuie să facem ceva pentru el.''
lnfarctele grave pot duce la stop cardiac,
în care inima se oprește.
Acum, obstacolul împiedica trecerea sângelui.
Privat de oxigen și de glucoză,
mușchiul cardiac moare în doar câteva minute.
Timpul e foarte scurt.
lnstabilitatea electrică face ca inima să bată haotic.
lnima da rateuri
și nu mai e capabilă să trimită sângele în organism.
Acesta e momentul critic.
Fără un flux continuu de sânge, creierul cedează în 5 minute.
Apoi se oprește respirația, iar decesul survine în câteva clipe.
Peste câteva clipe, această inimă vă fi oprită...
Dar nu de un infarct, ci pentru o operație.
Pacientul nu mai respira.
Un aparat preia funcțiile inimii și plămânilor.
Curentul electric întrerupe bătăile ritmice ale inimii,
ca după un infarct.
Aceasta e o operație de bypass coronarian.
Cât timp inima e imobilă,
chirurgul redirecționează sângele spre zona afectată de arteră blocată.
Ciudat e că, dacă aș vedea așa ceva în afara sălii de operații,
aș crede că omul acela e mort.
Nu are puls, nu respira, iar inima nu-i mai bate deloc.
Totuși, peste scurt timp, acest pacient se va trezi
și va sta la taclale cu familia și prietenii.
În prezent, nu putem declara un deces,
doar pentru că inima nu mai bate.
În schimb, ne îndreptăm atenția către creier
și mai ales către o parte a lui esențială: mielencefalul.
Ascuns undeva la ceafă,
mielencefalul e o relicvă din trecutul nostru îndepărtat.
Cu milioane de ani în urmă, acesta era tot creierul
de care dispuneau strămoșii noștri îndepărtați.
Erau ființe primitive.
De fapt, el se mai numește ''creierul reptilian''.
Evoluția l-a ''ingropat'' sub alte straturi de creier mai complex,
dar el a rămas în continuare fundația vieții.
El controlează funcțiile de bază, cum ar fi bătăile inimii,
respirația, tensiunea arterială și temperatura corpului.
De aceea, când mielencefalul este mort,
doctorii pot fi siguri că pacientul e, clinic, mort.
Ajunul Crăciunului
A trebuit să-i scot din apa în dimineața asta.
Ce oribil !
Acum suntem pregătiți pentru Crăciun.
Crăciun fericit, Herbie !
Crăciunul a fost foarte frumos.
Herbie se simțea bine...
Am luat împreună o cină minunată,
iar Herbie a băut trei pahare de șampanie.
Apoi, la începutul anului, a început să devină slăbit...
Și, zi după zi, se stinge câte puțin.
A fost foarte dezamăgitor pentru mine și foarte trist...
Voiam...
Am decis să-mi fac injecția aceea... Știi tu.
Nu mai vreai să trăiesc.
Avem un anumit sentiment...
În mod normal, nu sunt un om care să se dea bătut atât de repede.
Niciodată. Dar acum simt că e momentul să renunț.
Am rugat-o pe asistenta:
''Te rog, fă-mi injecția aceea. Nu mai vreau să trăiesc.''
lar asistenta a spus: ''Herbie, nu e posibil.''
''In primul rând, e interzis.''
''Avem medicamente cu care te putem pune pe picioare.''
Am încercat altceva... lar eu am fost de acord.
Simt ca...
Mai am de trăit, poate, vreo două săptămâni.
Asta simt eu.
Din nou !
Înainte de toate, trebuie să mă ridic acum !
Măcar o clipă, să merg un pic pe-aici,
să pun totul la punct,
înainte să nu mă mai pot mișca.
Când cineva moare, ne lipsesc toate lucrurile care îl fac uman.
Personalitatea, identitatea aceea unică,
emoțiile și căldura...
Care este esența unui om, esența conștiinței sale ?
Și unde poate fi găsită în creierul nostru ?
În acest experiment vom vedea creierul la lucru.
1 28 de senzori culeg micile semnale electrice ale celulelor creierului.
Aceste unde sunt produse când sunt relaxat.
Toată această activitate este rezultatul... statului degeaba.
lmediat cum deschid ochii, creierul trece la acțiune.
Chiar și misiunea simplă de a te uita la TV
implica creierul în milioane de acțiuni.
O singură secundă despărțita în 1 000 de etape diferite
arata valurile de activitate ce străbat întregul creier.
Mai întâi, informațiile sunt trimise în spatele creierului.
De acolo, activitatea trece în ariile memoriei de scurtă durată,
apoi în partea din față a creierului, unde au loc procesele gândirii.
Întrebarea este:
Putem găsi o singură zonă a creierului
care să-mi ofere o perspectivă asupra mea și a lumii,
care să mă facă să fiu Robert Winston ?
Creierul e mai complicat decât atât.
Creierul pare să funcționeze asemenea unei orchestre.
Există zone care fac lucruri diferite:
dirijorul, grupul viorilor, grupul alămurilor...
lmportanta e ordinea în care intra în activitate.
Asta da naștere muzicii, dacă putem spune așa.
Asemenea unei orchestre, creierul poate produce
o varietate infinită de ''muzica'' în funcție de instrumentele care cânta
și de momentele alese.
Deci creierul poate generă un număr nelimitat de rezultate,
în funcție de secventa conexiunilor dintre grupurile de celule nervoase.
Dar creierul are peste 1 00 de muzicieni care cântă acolo...
lar dacă ați sta să numărați conexiunile dintre celulele
aflate doar la suprafața creierului, v-ar lua 32 de milioane de ani.
Această imensă complexitate i-a făcut pe savanți să creadă
că însuși creierul în ansamblul său este cel ce creează ''eul constient'',
acel ''eu'' care se pierde când murim.
- Bună ! Uite cine a venit ! - Bună !
- Dr. Murphy. - Herbie, ce mai faci ?
- Mă bucur să te văd. - Și eu, întotdeauna !
- Am venit să te înveselesc un pic. - Mulțumesc.
Ești un pacient extraordinar. Te supăra ceva ?
Tumoră din corpul lui Herbie presează pe organe vitale
cum ar fi ficatul și rinichii.
Foarte bine, Herbie ! Nici o schimbare.
Aceste organe ne păstrează celulele sănătoase,
reglând delicatele echilibre chimice din organism.
Acum, pulsul, Herbie. E foarte important.
Dacă aceste organe își încetează activitatea, echilibrul se pierde,
iar organismul nu mai poate trăi.
Vine familia să te vadă ? Vine fratele tău la tine ?
Da, va veni diseară.
- Diseară ? - Da.
- Va fi distractiv. - Ultima oară când îl voi vedea...
Nu, eu nu cred asta. Sper că nu...
Simt asta... Se apropie sfârșitul.
- Așa crezi ? - O simt.
- Și asta te îngrijorează ? - Nu mă îngrijorează.
Cred că ești extraordinar !
- Duminica e ziua lui. - E ziua ta ?
- Duminica e ziua mea. - N-am știu asta.
- Câți ani vei împlini ? - 63.
- 63 ? - Da.
Frumoasa vârsta !
Sunt absolut încântat că mai apuc o primăvară.
Anotimpul se schimba, vremea devine mai frumoasă,
iese soarele...
Sunt bărbat, îmi place natura...
Îmi plac florile și copacii când încep să înflorească...
Dar eu nu știu niciodată ce se va întâmpla mâine.
Tumoră din burtă mea e ca o bombă cu ceas.
E o bombă cu ceas
și nu știu niciodată ce va fi mâine...
Așa că mă bucur de fiecare zi.
Nu putem ști vreodată cum e să mori.
Dar unii oameni s-au apropiat foarte mult de moarte,
pentru a reveni apoi la viață ca să ne poată povesti...
Trăirile lor de moarte clinică ne pot oferi o idee
despre ce se întâmpla în creierul aflat pe moarte.
Am avut un accident de motocicleta
în care m-am ales cu o fractură de craniu
și cu multe oase rupte prin cap.
Mi-am zis: ''Doamne, dacă exiști...'' Pentru că eram o agnostică.
''... mă poți lua acum, sunt terminată, nu mai pot trăi așa.''
Atunci am simțit cum mă desprind de trup
și trăiesc una din acele experiențe de moarte clinică...
M-am descoperit într-un tunel. Nu am cum altfel să-l descriu.
Nu-l puteai vedea, îl puteai simți...
Apoi, în depărtare, se vedea o lumină mică
ce creștea tot mai mult.
Ca și cum ai fi într-un tunel cu o lumină la capătul lui.
Am călătorit cu viteză prin acel tunel
și tot ceea ce a existat, există și va exista
era cuprins în această lumină strălucitoare...
Aproape toți cei care au fost aproape de moarte povestesc același lucru:
senzații de decorporalizare și tuneluri de lumină.
Experiențe similare sunt descrise de piloții avioanelor de vânătoare
care își pierd conștientă la accelerații foarte mari.
Atenție ! Platforma și cabina sunt securizate.
- Am înțeles. - Puntea de zbor e pregătită.
Asta e cea mai mare centrifuga din lume.
E folosită la studierea efectelor forțelor G mari asupra piloților.
Subiecții sunt învârtiți atât de repede,
încât sângele li se scurge din creier și leșină.
Ed, va începe la semnul meu.
3, 2, 1 , acum !
Cercetările noastre asupra pierderii conștientei
sunt apropiate de cele asupra ''stadiului'' următor, moartea.
Când subiecții își pierde conștienta datorită accelerației gravitaționale,
experiențele lor sunt înregistrate.
Rahat ! Nu ajung la blestemăția aia...
E o pierdere ușoară ?
Rahat ! Nu știu unde sunt.
Senzațiile asociate cu leșinul
includ aproape întotdeauna vederea tunelara,
redusă până la un punct în care mai ai în față doar o lumină...
De ce forță gravitațională și moartea clinica
produc acest efect al tunelului de lumină ?
Când creierul e privat de oxigen,
neuronii din ariile vizuale descarca impulsuri aleatorii.
Asta creează senzația de lumina strălucitoare.
Exista mai mulți neuroni ce se ocupa de centrul câmpului nostru vizual
decât de periferia să,
de aceea, lumina apare mai strălucitoare în centru,
creând efectul de tunel.
Dacă aș fi avut de ales, n-aș mai fi plecat de acolo.
Totul era perfect și minunat.
Nu pot să descriu... Era minunat.
lubire, fericire, extaz, cunoaștere...
3, 2, 1 , presiune !
Am avut vreo 35 de episoade de pierdere a conștientei.
Aproape toate au fost cât se poate de plăcute,
îți oferă aproape o senzație de euforie...
Senzațiile de euforie s-ar putea datora substanțelor opiacee
eliberate de creier, pentru a ușura suferința și durerile puternice.
Acestea produc halucinații în anumite zone ale creierului
care se ocupa de amintiri și emoții.
Această cercetare mi-a permis să înțeleg mult mai bine
și să-mi diminuez teama asociata cu pierderea conștientei și cu moartea.
Cred că, atunci când ești mort, ești mort și gata. Asta e tot.
Nu exista o altă viață, nu mai exista nimic.
Când mori, te-ai dus pentru totdeauna.
''Tarana în țărâna se intoarce'', pentru că atâta mai rămâne din noi.
Nimic mai mult, doar o mână de cenușă.
Luni... O zi ca oricare alta.
Am luat micul dejun împreună, ca în oricare altă zi.
Când ne-am dus la culcare, totul era normal.
Marți dimineața, Herbie m-a strigat pe la ora 5.
Apoi mi-a spus...
Respiră foarte greu și nu se simțea deloc bine.
Apoi mi-a spus: ''Hannelore, cred că astăzi am să mor.''
Marți, 8 aprilie. Ora 1 0 a.m.
Când vorbesc despre el, crezi că mă poate auzi ?
Auzul dispare ultimul, chiar dacă nu mai putem vorbi...
De aceea e important să nu spui nimic
din ceea ce nu trebuie spus în prezența lor,
pentru că pot auzi.
Oameni care au revenit din pragul morții
ne-au spus că au auzit fiecare cuvânt rostit.
E foarte important...
Marți, 7 p.m.
Herbie vrea ceva, se întinde spre mâner...
În ultimele sale ore, Herbie e vizitat de prieteni.
Brendan și fiica sa Orla au venit să-l vadă pentru ultima oară.
Pune-le în mâna lui Herbie.
Ține-l de mână. E cald și plăcut...
Dacă aș fi plin de morfină, și eu aș fi atât de cald...
Cred că Herbie nu mai are mult de trăit pe lumea asta.
Dar te poate auzi, dacă vorbești cu el.
De foarte mult timp se pregătește pentru asta.
Cântă-i cântecul acela...
- De ce nu ? - Te rog.
Știi corul...
Ultima oară când am venit aici am făcut exact la fel.
Nu vreau să mă lipsesc acum...
Herbie, ai grijă !
Miercuri, 9 aprilie
Dr. Murphy, sunt Peggy, asistenta de la azil.
Sunt cu Herbie. Acum am ajuns. E într-o stare foarte proastă.
Am sunat-o pe Mary și mi-a zis să-i dau...
Dimineața, respirația lui Herbie a devenit foarte zgomotoasă.
E ceva natural.
Nu îl deranjează pe Herbie și se rezolvă cu medicamente.
Nu cred că are dureri.
Nu, nu are dureri, dar respirația asta...
Tremurăturile...
Au apărut brusc.
- Ai apărut de dimineață ? - Nu...
Înainte să vin.
- Tremura așa. - Da.
- E normal ? - Se întâmpla. Da.
Mary. Herbie a murit.
Cauza decesului e acest cancer uriaș și inoperabil.
Era un liposarcom retroperitoneal.
lnima lui a cedat, apoi plămânii au cedat,
apoi au cedat ficatul și rinichii,
toate organele au cedat,
datorită efectelor cancerului în ultimele 1 8 luni.
E extraordinar ca a trăit atât de mult.
Apoi l-au întins...
Părea foarte împăcat și chiar arată bine.
Și n-am putut să plâng. N-am putut să plâng.
A fost...
Pentru mine a fost o ușurare să știu că Herbie și-a găsit liniștea
și ca, pentru el, totul s-a terminat.
Nu și pentru mine.
Dar pentru el, da.
M-am bucurat pentru el.
Ne e dificil să ne contemplam propria mortalitate,
să ne imaginăm că, într-o zi, nu vom mai trăi în această lume.
Dar exista o cale
prin care trupurile noastre trăiesc mai departe după moarte.
Celulele sunt alcătuite din atomi
care exista încă de la începuturile universului.
Eu sunt înlocuiți și reciclați în permanență.
Ceea ce astăzi e corpul nostru
a fost cândva parte din plante, animale, copaci...
Chiar și din alți oameni.
lar în viitor...
Această călătorie pe care o facem cu toții de la naștere la moarte
e doar un pas infim dintr-o călătorie mult mai mare,
parte a nesfârșitului ciclu de la viața la moarte.
Dragi prieteni, a fost dorința lui Herbie să-i citim epilogul
înainte să-i împrăștiem cenușa în jurul trandafirilor.
''In 1 981 , eu și soția mea Hannelore''
''am decis să trăim în pace și armonie în lrlanda.''
''Am trăit alături de ea mulți ani plini de impliniri''
''si îi mulțumesc din suflet că și-a trăit viața alături de mine.''
''Dorinta mea e ca toți prietenii și vecinii mei să trăiască în pace,''
''fara invidie și neînțelegeri.''
''Pastrati-ma în amintirile voastre.''
Cântați așa cum ar fi cântat Herbie !
În memoria lui Herbie 22 ianuarie 1 934 - 9 aprilie 1 997